# אחיזת עינים

(ראה גם: כשוף)

## תלמוד בבלי:

תנו רבנן מעונן... וחכמים אומרים זה האוחז את העינים. (סנהדרין סה ב)

המכשף העושה מעשה חייב ולא האוחז את העינים, רבי עקיבא אומר שנים לוקטין קשואין, אחד לוקט פטור ואחד לוקט חייב, העושה מעשה חייב, האוחז את העינים פטור... האוחז את העינים פטור אבל אסור... אמר ליה רב לרבי חייא לדידי חזי ההוא טייעא דשקליה לספסירא (חרב) וגיידיה לגמלא וטרף ליה בטבלא וקם, אמר ליה לבתר הכי דם ופרתא מי הואי, אלא ההיא אחיזת עינים הוה. (שם סז א וב)

...ולא עוד אלא שאני שונה שלשה מאות הלכות ואמרי לה שלשת אלפים הלכות בנטיעת קשואין ולא היה אדם שואלני בהן דבר מעולם, חוץ מעקיבא בן יוסף, פעם אחת אני והוא מהלכין היינו בדרך, אמר לי רבי למדני בנטיעת קשואין, אמרתי דבר אחד נתמלאה כל השדה קשואין, אמר לי רבי למדתני נטיעתן למדני עקירתן, אמרתי דבר אחד נתקבצו כולן למקום אחד. (שם סח א)

ההוא ארמאה דחזייה לההוא גברא דנפל מאיגרא לארעא, פקעיה כרסיה ונפיק מעייניה, אתייה לבריה ושחטיה קמיה באחיזת עינים, אינגיד ואיתנח עול למעייניה (נאנח ונכסו שוב מעיו) וחייטיה לכרסיה. (חולין נו ב)

## תלמוד ירושלמי:

...אמר רב חיננא בי רבי חנניה מטייל הוינא באילין גופתא דציפורין וחמית חד מיניי נסב חדא גולגלא וזרקה לרומא, והוא נחתא ומתעבדא עגל, אתית ואמרת לאבא, אמר לי אין אכלת מינה מעשה הוא, ואי לא אחיזת עינים הוא. (סנהדרין מא א, וראה שם עוד)

## ספר החינוך:

שלא לעונן... ובכלל לאו זה דמעונן אמרו ז"ל שהוא מעשה אחיזת עינים שיעשו בני אדם, וכמו שאמרו ז"ל מעונן זה האוחז את העינים, וענין זה הוא מין גדול מהתחבולה יחובר אליה קלות היד וגבורת מהירותה, עד שיראה לבני אדם שיעשה המתחבל ענינים של פלא, כלומר דברים שהם מחוץ לטבע. כמו שיעשו תמיד המשתדלים בזה, שיקחו חבל וישימו אותו בכנף בגדם לעיני האנשים ואחרי כן יוציאו נחש, וכן ישליכו טבעת באויר ואחר כן יוציאוהו מפי אחד מהעומדים לפניהם, וכיוצא בענינים אלו רבים, וכל אחד מהמעשים הרעים אלו הוא אסור, והעושו נקרא אוחז העינים, והוא בכלל לאו דמעונן ולוקין עליו... משרשי המצוה, מה שכתבנו בלאו דמנחש בסמוך, ועוד הפסד גדול מאד נמצא בזה, לפי שישובו אצל ההמון והנשים והנערים הענינים הנמנעים בתכלית המניעה אפשריים, ויערב לדעותם לקבל הנמנע והיותו אפשר מבלתי היות הענין נס מאת הבורא, ואולי יצא להם מזה סבה רעה לכפר בעקר והכרת נפשם. (קדושים מצוה רנ)